Po roce 2008 panovalo pro akcie hodně přívětivé prostředí i přesto, že ekonomický růst nebyl nijak vysoko. Jeho poměr k sazbám a požadované návratnosti totiž byl pro akcie stále vlídný a za hlavní příčinu lze považovat celkové inflační prostředí. Co nyní?
Goldman Sachs predikuje růst americké ekonomiky v příštím roce na úrovni 2 % a dost se tím směrem nahoru odlišuje od konsenzu. Následující graf jsem tu již ukazoval v pondělí, jsou v mě predikce vývoje inflace od této banky. Podle jejích ekonomů by tedy měla jádrová CPI inflace postupně klesat, stejně tak jako PCE, na kterou prý americká centrální banka klade větší důraz.
![sous1](/Fotobank/fa6e751e-ed8a-42cf-abcf-bb1ee006f097?width=500&height=&action=Resize&position=Center)
Zdroj: X
Do obrázku jsem doplnil onu oranžovou přímku, která ukazuje cíl Fedu ve výši 2 %. A ve výsledku tak jasně vidíme něco jako z půli prázdnou, či plnou inflační sklenici. Na jednu stranu by totiž inflace (v tomto scénáři) jednoznačně a systematicky klesala. Na stranu druhou by ani na konci roku 2026 nedosahovala cíle a tou dobou také tempo jejího poklesu znatelně ochabuje. A to hovoříme o PCE indexu, ne o CPI, jehož inflace by měla být tou dobou stále znatelně nad 2 %.
Do roku 2020 vládly v americké i světové ekonomice znatelné dezinflační, či přímo deflační tlaky. Centrální banky tak mohly, nebo musely (volba slov tu záleží i na monetárním světonázoru) držet sazby mimořádně nízko. Tak nízko, že byly i pod nijak zvlášť vysokým růstem ekonomiky a dvojnásob to platilo o růstu zisků. Tedy ono velmi přívětivé prostředí pro akcie. Na to, aby se v tomto ohledu situace dlouhodoběji výrazně změnila, by ale možná nemusela být inflace výrazně nad 2 %. Stačit by mohl i scénář zobrazený v grafu. Pokud by tedy byl Fedem interpretován jako inflační sklenice pouze z půli prázdná.
Scénářů je samozřejmě více, tenhle se mi ale hodí právě k demonstraci toho, že na větší dlouhodobou změnu v přístupu k monetární politice možná stačí jen malý posun dlouhodobější inflace: Z „trochu pod cílem“ k „trochu nad cílem“. Možná ale také ne. V této souvislosti bych připomněl třeba úvahy pana El-Eriana, který si myslí, že Fed sice nevyřčeně, ale přece jen zvedne svůj „neformální“ inflační cíl. A zmínit lze i to, že podle některých odhadů (třeba od UBS) je skutečná inflace již výrazně níže, než ukazují oficiální čísla. Tedy čísla „pokřivená“ neadekvátními odhady aktuálních nákladů na bydlení a s nimi souvisejícími kalkulacemi.