Rád bych dnes vyzdvihl asi nejzajímavější finanční předpověď, kterou jsem za delší dobu viděl. Jedná se o projekce ceny ropy od komoditního výzkumu , shrnuté v následujícím grafu. Ten říká, že pokud přijde krutý nabídkový šok, cena ropy vyskočí krutě nahoru. V grafu se zdá, že na 200 dolarů za barel, ale bude to spíš tím, že maximum osy y je z nějakého důvodu na této hodnotě. Pokud přijde běžný nabídkový, poptávkový, či dolarový šok, ropa vyskočí nahoru jen běžně. Střední scénář počítal (byl vytvořen na počátku roku) se stagnací a pak postupným růstem na cca 120 dolarů za barel. Pro cenu negativní scénář pak hovoří o recesi a v extrémní verzi o kruté recesi, kdy by se ceny mohly dostat až na 40 – 50 dolarů za barel.
![předp1](/Fotobank/56f3baa2-a644-41b6-a3d9-a5ead4dfd19d?width=500&height=236&action=Resize&position=Center)
Na předpovědi mě (a asi ani čtenáře nyní) tolik nezaujala konkrétní čísla, jako jejich rozptyl. Krátce bychom to celé mohli shrnout jako „ceny mohou být jakékoliv“. Motivací k podobným předpovědím mohou být dva naprosté protiklady. Jedním z nich je řekněme lišáctví, v jehož rámci se projektant snaží v podstatě předpovědět vše, aby pak mohl říci „já to říkal“. Druhým je naprostá upřímnost. Nepochybuji o tom, že druhá možnost převažuje. Úměrně s upřímností projektantů ale asi roste nespokojenost většiny uživatelů podobných výstupů, protože na této straně rovnice chceme nejlépe jedno číslo a to se 100% zárukou. Možná nejzářivějším příkladem této jednočíslové bláhovosti jsou cílové ceny bank, odvozované z různě vážených odhadů hodnot daných velmi rozdílnými scénáři. Setrvačnost některých jevů je podivuhodná.
Po roce 2008 se jednak u všech finančních aktiv a scénářů rozevřel vějíř možného a jednak se přeházely pravděpodobnosti. Před krizí bylo možná rozumné uvažovat o hlavních scénářích, které měly největší pravděpodobnost a za nimiž se v dálce táhlo pár nepravděpodobných ocásků. Situace se ale změnila, nebo se spíše ukázalo, že tento model uvažování je často dost pochybný. Pravděpodobnostní ocásky pěkně ztučněly na „fat tails“ a černé labutě jsou místo rarit již v podstatě nudnou podívanou.
O ekonomice a investicích tak má více než kdy jindy smysl přemýšlet jako o několika hlavních scénářích, více méně stejně pravděpodobných. A mnohdy určených jen sebenaplňujícím se proroctvím. Příkladem je stále populární dluhová krize v eurozóně. Pokud bude většina věřit, že se bude bankrotovat, vše k bankrotům bude směřovat. Pokud převládne optimismus, vše do sebe začne zapadat jako při záchraně bankovního sektoru v USA.
Když už jsme u té ropy, podívejme se ještě na jeden obrázek. Většina z nás si je vědoma toho, že v globální poptávce hrají stále významnější roli rozvíjející se ekonomiky. Možná si ale nejme vždy vědomi toho, jak hluboký posun již nastal. Modře je vyznačena průměrná denní poptávka z „nového světa“, červeně z USA, západní Evropy a Japonska. K průniku poptávek došlo v roce 2005, nyní již západ s Japonskem výrazně zaostávají. Dá se dokonce říci, že jeden poptávkový ropný vrchol si již světová ekonomika prodělala. Zbývá tedy „jen“ možnost poptávkového vrcholu rozvíjejících se ekonomik nebo klasického nabídkového vrcholu.
![předp2](/Fotobank/75065538-1846-4884-a4e9-56cbf05c2148?width=500&height=648&action=Resize&position=Center)
Tento obrázek pak dokumentuje i to, co jsem nakousl v jedné z předchozích úvah. Dříve působil „poptávkový“ vývoj cen ropy na ekonomiku USA (a Evropy) systematicky proticyklicky, tedy tlumivě. Tj. boom zvyšoval poptávku po ropě a její cenu, což ho zpětně brzdilo; v recesi fungoval opačný mechanismus, celé mohlo být doplněno o cyklus monetární. Ceny ropy ale mohou nyní pro západ hrát spíše roli divoké karty. Negativní případ by nastal například, pokud by Spojeným státům hrozila recese a Čína silně rostla. Ceny ropy by tolik neslábly, možná naopak, a situaci v USA a se zpožděním v Evropě by ještě zhoršovaly.
Pozn.: Jiří Soustružník je aktivní investor a témata, o nichž píše, mohou souviset s jeho investicemi. Jeho sloupky nejsou poskytovány jako investiční doporučení. Autor je externím spolupracovníkem Patrie, jeho názory se nemusí vždy shodovat s názorem společnosti.